\input a5_cz.ltx
\input myhtml.lt

\renewcommand{\encodingdefault}{T1}
\usepackage[latin2]{inputenc}
\html{\newcommand
       {\dg}
       {\begin{rawhtml}&deg;\end{rawhtml}}
  % however, \r{} appears instead in the html file 
  % and is to be replaced by 
  %         &deg;       
      } 

\newcommand{\Os}{\textbf{O.}}
\newcommand{\os}{\textbf{o.}}
\newcommand{\osl}{\textbf{o}}
\newcommand{\cmq}{{\rm cm}$^2$}
%\newcommand{\rf}{\textsl}

\ifx\pdfoutput\undefined
 \newcommand{\mylabel}[2]{#2}
 \newcommand  {\myref}[2]{#2}
\else
 \usepackage{times}             % to get smaller pdf
 \usepackage[latin2]{inputenc}
 \usepackage
  [pdftex,
   pdfauthor = {Jan\ Hollan},
   pdftitle  = {Nad\ svicnem\ tma?},
   pdfsubject= {Darkness\ over\ street\ lamps?},
   pdfkeywords={Light pollution, svetelne znecisteni,
                good lamps, dobre venkovni lampy}
   ]
  {hyperref}
 \pdfpagewidth=148.5mm
 \pdfpageheight=210mm 
 \newcommand{\mylabel}[2]{\hypertarget{#1}{#2}}
 \newcommand  {\myref}[2]{\hyperlink  {#1}{#2}}
\fi

\begin{htmlonly}
 \newcommand{\mylabel}[2]{\label{#1}#2}
 \newcommand  {\myref}[2]{\htmlref{#2}{#1}}
\end{htmlonly}


\begin{document}
\title{Nad svícnem tma?}

\section*{Nad svícnem tma? \\
 \normalsize \mdseries \textit
  {Jan Hollan, Hvězdárna a planetárium Mikuláše Koperníka v~Brně}
 \\
 (přednáška proslovená na hvězdárně v Úpici v říjnu 1997)}


Osvětlování umělými zdroji světla je pro nás dnes tak samozřejmé, že si ani
neuvědomujeme jeho důležitost. Dá se říci, že právě ono umožnilo koncem
minulého století výrazné zvýšení produkce všeho druhu, včetně rozvoje
vzdělanosti. Představte si, jak byste trávili zimu, kdybyste neměli
světelné vymoženosti průmyslové revoluce.

Valná většina pozornosti se vždy věnovala osvětlování vnitřků budov.
Svítidla, mnohdy jen holé světelné zdroje s~držadlem, přitom sloužila
nejen k~osvětlování, ale také jako významný detail interiéru --- jasný
světelný bod byl chloubou majitele, natož pak množství takových bodů. Pokud
šlo o~svíčky, nebylo divu: byly (a vlastně dosud jsou) velmi drahé, a
jas jejich plamene, hlavně pokud jich bylo více, nebyl tak vysoký, aby
působil nepříjemně.

Hrdost na \clqq{}jasný plamen svíčky\crqq{} se nevědomky uplatňuje doposud. Přitom
jde ve skutečnosti často jen o~to, osvětlit nějaký prostor, a ne o~to,
učinit nejnápadnějším jeho bodem právě zdroj světla. Své prostředí tak
bezdůvodně plníme množstvím \clqq{}majáků\crqq{}, aniž o~ně vlastně stojíme.
Některé majáky přitom mohou být užitečné, ale to je musí být možné poznat
mezi ostatními. V~přeneseném slova smyslu, i doslova --- to mluvím ze
zkušenosti kapitána plachetnice. Opravdu bývá těžké všimnout si majáku
mezi mnohem silnějšími výbojkami v~osadě na břehu.

U~interiérových svítidel je už patrný obrat v~přístupu. Mnohá moderní
svítidla jsou nenápadná a nejsvětlejšími plochami
v~místnosti bývají ty, které jsou záměrně osvětlovány. Dlouhé zářivky jsou
uvnitř dokonale odrážejících zrcadlových dutin, halogenové žárovky se
někdy prodávají rovnou s~reflektorem. Porovnejte takové dokonalé
zářivkové svítidlo s~hrůzou, kterou máte nad sebou: špinavou, špatně
průsvitnou klecí, ze které se dostane potřebným směrem snad polovina
světla. Vy, co sedíte až vzadu v~místnosti, máte přitom v~zorném poli
osvětlenou místnost, ale nejsvětlejší plochou zůstávají krabice
s~uvězněnými zářivkami, které přece vůbec vidět nepotřebujete.

U~venkovních svítidel zůstává dosud ale většinou vše při starém. Výrazné
změny k~lepšímu se odehrávají zatím jen v~cizích zemích, především ve
Spojených státech. Popud k~tomu tam dala Mezinárodní společnost pro temné
nebe (\www{\emph{International Dark Sky Association}}
           {http://www.darksky.org},
zkráceně IDA), založená v~roce
1988 některými americkými astronomy. Dnes má společnost dva tisíce členů,
z~toho ke dvěma stům jsou organizace. Nejde zdaleka je o~astronomy a
astronomické instituce, ale i o~elektroinženýry, osvětlovací společnosti,
a celá města (např. Los Angeles nebo Kapské město).

Základní myšlenka správného venkovního osvětlování je tak jednoduchá, až
se zdá divné, že není všem samozřejmá: stojíte-li v~noci na ulici, má se
do dálky táhnout osvětlená ulice, tj. má být dobře vidět vozovka,
chodníky, chodci a vozidla. To je to, co vidět chceme, a umělé zdroje
světla užíváme proto, abychom toho dosáhli. Samotné zdroje světla vidět
nepotřebujeme, leda jejich sloupy, pokud bychom do nich mohli narazit.
Když zdroj světla před sebou vidíme, a to případně jako daleko
nejvýraznější předmět před sebou, pak je přinejmenším zjevné, že mrháme
elektřinou na svícení do směrů, kde je to zbytečné.

Ve skutečnosti jsou viditelné plochy svítidel, mají-li vyšší jas než
předměty dole na ulici, škodlivé nejen kvůli plýtvání elektřinou na
svícení do zbytečných směrů. Ony přímo vadí: tím, že jsou nejnápadnější,
odvrací pozornost od toho, co máme vnímat především.


Jejich jas bývá kromě
toho tak vysoký, že oslňuje, a osvětlenou ulici kvůli němu vidíme špatně.
Vadí i jediná ploška s~vysokým jasem. Je-li takových špatných svítidel
mnoho, zaplaví oko takovým množstvím světla, že kontrast scény dole na
ulici velmi klesne. Zvlášť silně se to projevuje u~starých lidí, kteří
mají méně průhledný vnitřek oka a světlo se tak uvnitř jejich očí do
značné míry rozptyluje. Přitom oni především potřebují vidět na cestu
dobře, aby nezakopli. {Mohli bychom nyní hovořit o~tom, co je to
oslnění a jak moc nám vadívá. Místo toho vám nabízím výňatek
z~\myref{TSN}{\emph{Technického
slovníku naučného}}, starý přes šedesát let. Je to dokonalý text, a já bych
nenapsal lepší.}



%\hangindent -8cm
%\hangafter -30
%\noindent\parbox{7cm}{\sloppypar
Řešení je naštěstí úplně jednoduché. Svítidlo musí dole končit vodorovnou
skleněnou deskou, a nad ní být již plně kryté neprůsvitným materiálem.
Takovým svítidlům, schopným svítit jen do poloprostoru, se říká
\textbf{full
cut-off lighting fixtures}, česky snad \textbf{plně stíněná
svítidla}.
 %}
 %\includegraphics{shoebox}

%\sloppypar
%\hangindent -8cm
%\hangafter -8
Dutina svítidla by měla pochopitelně být dokonale neabsorbující, aby se co
nejvíce světla vyzářeného ze zdroje (obvykle výbojky) dostalo přes sklo do
prostoru pod svítidlem, a to především do směrů odchylných nejvíce šedesát
stupňů od svislice. Neabsorbující dutina se většinou zajišťuje lesklými
plochami pokrytými hliníkem, které navíc mohou světlo vhodně směrovat ---
uvnitř svítidla je tedy reflektor, často docela složitý.


Pokud má svítidlo fungovat stejně dobře i po mnoha letech, musí být jeho
dutina zcela těsná proti prachu, a také proti dešti, i když letí téměř
vodorovně. Těsnost musí být zachována i po řadě výměn světelného zdroje
uvnitř. Příklady takových kvalitních svítidel můžete vidět už i
v~Rakousku.

Jak to, že se běžně setkáváme se svítidly úplně jinými? Snad je to
pozůstatek dob, kdy se svítilo plynem. Svítidlo těsné být nemohlo, když
měl uvnitř hořet oheň, a nějaká zrcadla mohla fungovat jen tehdy, když se
pravidelně čistila. Zdroj světla navíc nebyl tak silný, aby moc vadilo, že
je přímo vidět. Ostatně jasné světelné body byly pýchou moderního města
--- na konci minulého století.

Litinové lampy s~plynovými hořáky jsou sice často mnohem mladší, než domy
vedle nich, ale přesto je vnímáme jako jaksi ladící se starobylými částmi
města. Je zde nějaké uspokojivé řešení s~užitím elektrického zdroje světla?
Ano, a je snadné. To, co platilo pro jednoduché venkovní svítidlo, platí
nyní pro temný vršek takové lucerny. Ten musí být tak velký, aby pojmul
celé vlastní svítidlo. Šikmá skla ve spodní části lucerny jsou už jen na
ozdobu, a pokud jsou čistá, funkci svítidla zhoršují jen zanedbatelně.
Užitečná mohou být i pro mechanickou ochranu samotného svítidla před
vandaly. Jak vidíte, mohou takové lucerny vypadat velmi
vznešeně, a přitom být i svítidly dokonale plnícími svůj účel.

%\vspace{8 cm}
%\hspace{6 cm}\parbox{4cm}
%\hangindent 8 cm
%\hangafter -30
%{\noindent
%\emph{ Ukázka venkovního \clqq{}historického\crqq{} svítidla
%s~odklopeným horním krytem.}
% }

\medskip

Ještě k~těm vandalům. Právě vodorovný kryt z~kaleného skla, takového, jaké
je na bocích každého automobilu (vpředu bývá někdy sklo lepené),
je velmi odolný, prakticky na dálku nerozbitný. Do takového skla byste
museli pořádně bušit ostrým kladívkem, aby se nakonec rozletělo na tisíce
malých hranolků. Na rozdíl od krytů plastových navíc zůstává na věky
dokonale průhledné.

Co s~tím mají společného astronomové? Těm jde hlavně o~to, aby se přestala
používat světla, která svítí i šikmo vzhůru. Světlo, které jde téměř
vodorovně, jen mírně nahoru, se dříve či později rozptýlí v~ovzduší. Právě
toto světlo způsobuje, že noční obloha zůstává světlá. Používání účelných
svítidel tak automaticky znamená, že obloha nad našimi městy a vesnicemi
zase ztmavne, a že budeme opět za bezměsíčných nocí vídat nebe poseté
hvězdami. Světlo, které jde z~osvětlené ulice, míří většinou dost strmě
nahoru a moc nevadí --- valná většina jej za jasné noci odejde do vesmíru
a obloha nijak výrazně nezesvětlá.

Astronomové mají ale ještě jeden důvod věnovat se kvalitnímu osvětlování.
Studují planety jako celky, a jedna z~nich je i Země. Jsou proto citliví
na problémy, dotýkající se celé planety. Nejbližší jim asi je problém
oteplení naší planety,  čili globálního oteplení. To je
způsobováno hlavně rostoucí koncentrací oxidu uhličitého. Na něm se
nemalou měrou podílí elektrárny, a jednou z~cest, jak globální oteplování
brzdit, je proto i snižování spotřeby elektřiny na venkovní osvětlování.

Samotné kvalitní svítidlo, vrhající světlo jen žádoucími směry, může mít
dvakrát menší příkon, a přitom poskytovat stejnou úroveň osvětlení, ale
podstatně lepší viditelnost (protože odpadá oslňování), než mizerná
svítidla dosud běžně používaná (a bohužel i nově instalovaná). K~tomu lze
ale připojit i použití lepších zdrojů světla.

Nejúčinnější výbojkou totiž není ona oranžová, vysokotlaká sodíková, jak
se často soudí. Zřetelně vyšší účinnost má sodíková výbojka nízkotlaká,
nápadná svým žlutějším tónem. Svítí totiž téměř jen v~jediné vlnové délce,
blízké té, na kterou jsou naše oči nejcitlivější. Tam, kde nejde
o~rozlišování barev osvětlených předmětů, tedy přinejmenším na silnici, je
to naprosto vyhovující. Je to vlastně obdoba černobílého filmu nebo
televize --- obdoba černo--\clqq{}žlutá\crqq{}. Nízkotlaká výbojka poskytne stejné
množství světla, jako vysokotlaká, už s~dvoutřetinovým příkonem.

Naopak, tam, kde na barvách opravdu záleží, potřebujeme světlo co možná
bílé. To poskytují tzv. halogenidové výbojky, poněkud méně účinné
než vysokotlaké sodíkové. Jejich nevýhodou je nižší životnost, jen asi
osm tisíc hodin, místo dvaceti tisíc (takovou mají všechny kvalitní
sodíkové výbojky). To ale není vážný důvod proto, abychom v~exteriérech
používali mnohem méně příjemné světlo než v~interiérech (tam by si,
jakkoliv účinnou, vysokotlakou sodíkovou výbojku namontoval málokdo).
Pokud není potřeba mnoho světla, místo halogenidové výbojky lze použít
zářivku, ať již rovnou (ta je účinnější) nebo zahnutou (trubici tvaru U).
Její životnost je podobná, cena menší, při stejném výkonu jsou
ale o~dost větší. (Zářivky jsou vlastně nízkotlaké rtuťové výbojky, s~vnitřní
stěnou pokrytou vrstvou ze vzácných zemin (dříve síranu barnatého), tzv.
luminoforem. Ten mění ultrafialové záření na viditelné. Mluví se proto
o~luminiscenčních (nebo fluorescenčních) zdrojích světla.)

Ke všem kvalitním výbojkám (a zářivkám) patří i kvalitní elektronické
soustavy, které zapalují a udržují výboj v~trubici. Tzv. tlumivky, zvané
též klasické předřadníky, mají velké ztráty (čili se hodně zahřívají) a
trubice napájejí tak špatně, že výrazně snižují jejich životnost. To je
nápadné hlavně u~naší sítě nízkého napětí, s~občasnými napěťovými
špičkami. Kvalitní výbojka se špatným (tj. klasickým) předřadníkem tak je
zničena už ve třetině své plánované životnosti.

Dnes už existují kvalitní předřadníky elektronické, které dobře známe
v~případě kompaktních zářivek. Poznáte je potěžkáním: když neobsahují
tlumivku, tak jsou lehké. Poznáte je i podle charakteru světla: je
nepřerušované (to si snadno ověříte kývajícím zrcátkem), tedy takové,
které nepůsobí stroboskopický jev. Přesněji, frekvence střídavého proudu,
jdoucího trubicí, je asi třicet kilohertzů, což se očím jeví jako zcela
stálé světlo. Elektronické předřadníky jsou i velmi tiché.

Pro drahé nízkotlaké (ale i ostatní) sodíkové výbojky je takový předřadník
velmi podstatný. Jen on je totiž ochrání před špatnou elektrickou sítí.
Navíc je šetrně startuje, a jejich životnost neklesá, pokud se zapínají
řekněme dvakrát za noc místo jednou. (Ve Vídni se vypíná mezi
půlnocí a ranními hodinami polovina výbojek, v~některých osvícených
českých obcích vypínají v~takové době celé ulice.)
Elektronické předřadníky vyrábějí velké firmy jako {\sf Phillips} a
{\sf Osram}, ale
existuje i český výrobce, firma {\sf Prolux}.

Tolik ke stručnému úvodu do problematiky kvalitního osvětlování.
Doporučuji vám dále přečíst si alespoň brožurku \emph{Good Neighbor Outdoor
Lighting}, kterou najdete na adrese

\medskip
\centerline{\www{http://www.darksky.org/ida/gnol}
                {http://www.darksky.org/ida/gnol}}

\medskip
nebo také na (vč. českého překladu)

\medskip
\centerline{\www{http://astro.sci.muni.cz/pub/hollan/gnol/gnol\_cz.html}
                {http://astro.sci.muni.cz/pub/hollan/gnol/gnol_cz.html}}


\medskip
Protože jsme z~různých obcí, můžeme, bude-li se snažit každý z~nás,
změnit i u~nás věci brzy k~lepšímu. Dovolte proto, abych skončil větou,
kterou před několika lety zakončila své prohlášení, zveřejněné v~řadě
amerických novin a časopisů, Národní akademie věd:
{\sl\clqq{}Nedopusťme, aby naše děti, a děti jejich dětí, si pod slovy Milky
Way představily jenom sladkou tyčinku!\crqq{}
}


\bigskip
\noindent
\hrule


\medskip
\noindent
Od doby své výše uvedené přednášky na semináři v~Úpici jsem si
všiml téměř dokonalého osvětlení ve Svitavách.
Mají tam přesně takové plně stíněné lampy s~vodorovnou skleněnou deskou
dole, jaké jako člen IDA propaguji.

Elektronicky jsem jim osvětlení pochválil, a oni mě pozvali, abych se
s~ním na místě seznámil. O~návštěvě, velmi příjemné, viz
\myref{CestaSvitavy}{příloha}. Zde jen
tolik: svítidla zvolili jako úsporná a odolná před vandaly, používají je
k~plné spokojenosti dva roky, za rok díky nim ušetří tři sta padesát tisíc
korun na elektřině. Ze součástek evropské firmy {\sf Thorn} je montovali sami,
čímž je přišlo jedno svítidlo na pouhé čtyři tisíce korun. Předpokládají,
že vydrží věčně --- nevědí o~ničem, co by jejich životnost omezovalo.
S~důvěrou se na ně obraťte, abyste pokračovali v~jejich stopách.


%\ramecek{

%\noindent

\mylabel{TSN}
{\subsubsection*
 {Heslo \clqq{}Oslnění\crqq{}, jak je uvedeno v~díle Teyssler--Kotyška
 \clqq{}Technický slovník naučný\crqq{},
 Ilustrovaná encyklopedie věd technických, díl IX,
 Nakladatelé Borský a Šulc, Praha XII, 1933}
}

%\medskip
%\hangindent =4.4 cm
%\hangafter=38
\textbf{Oslnění} (franc. \emph{éblouissement}, angl. \emph{Glare}, něm.
\emph{Blendung)} je
fyziologický stav oka, jevící se nepříjemným pocitem a únavou zraku, který
pozbývá normální rozeznávací schopnosti. Závisí na vrozených vlastnostech
a okamžité dispozici oka a na schopnostech přizpůsobení. --- Vzniká
přesvětlením sítnice, které může nastati v~podstatě dvěma způsoby: vnikáním
velkého jasu nebo velkého množství světla do oka. {\bf O.} se samozřejmě
zvětšuje s~dobou namáhání oka. {\bf O.} přílišným jasem (sv/\cmq) nastává
zvláště při použití nekrytých žárovek, jejichž jas je u~dnešních výrobků
velmi značný (v. \emph{Jas} V, 1062). {\bf O.} vnikáním velkého množství světla do
oka, např. ze svítící plochy vyplňující celé zorné pole oka, nastává
i tehdy, je-li jas plochy již zcela malý. Takový případ nastává npř. při
práci proti oknu osvětlenému jen rozptýleným denním světlem. Při {\bf o.} záleží
vždy též na poměru jasu dvou různě svítících (nebo osvětlených) ploch,
které jsou zároveň okem vnímány. Tak může způsobiti {\bf o.} již slabý světelný
zdroj na tmavém pozadí. Poněvadž přizpůsobení oka změněné světelné
intenzitě vyžaduje poměrně dlouhé doby, nastává při náhlém zesílení
osvětlení poměrně větší {\bf o.}, jehož zvlášť dobrým příkladem je {\bf o.}
automobilovými světly (i tlumenými) v~noci. --- {\bf O.} lze rozeznávati podle
intenzity zhruba jako slabé, zmenšující schopnost rozeznávati podrobnosti
v~okolí zdroje, které je jakoby pokryto mlhou (přezáření). Střední {\bf o.}
znemožňuje již rozeznávati cokoliv kromě zdroje, silné {\bf o.} pak působí ihned
bolest v~oku, neboť přestoupilo již meze, do kterých se oko může brániti
účinku zužováním pupily, a vyznačuje se též tím, že po dosti dlouhou dobu
potom je i při zavřeném oku viděti obraz zdroje. Zvláště silné oslepující
{\bf o.} zanechává již při krátkém působení trvalé poruchy v~oku a může býti
i příčinou oslepnutí (pohled do el. oblouku, zvláště pak do Slunce). Ale
i při slabém {\bf o.}, působí-li pravidelně a dlouho, mohou nastati trvalé
poruchy zraku. --- Důsledkem {\bf o.} jsou tedy poruchy vidění, mající vliv
předně na výkonnost i jakost práce, zvláště pak i na bezpečnost práce. ---
{\bf O.} nastává buď přímým dopadem paprsku ze zdroje do oka, nebo po odrazu
paprsku, na lesklých (npř. stroje) nebo světlých (npř. papír) plochách.
{\bf O.} odrazem bývá tím nepříjemnější, čím více ze spodu vniká paprsek do oka,
neboť v~tomto směru je oko nejhůře chráněno (npř. {\bf o.} od sněhu). ---
Ochranou proti {\bf o.} je předně přirozená ochrana přivíráním oka a zmenšováním
otvoru pupily (plocha otvoru minimální proti maximální je asi až 10kráte
menší), což jest vlastně zmenšování světelného toku do oka vnikajícího.
Tam, kde pohled do světelného zdroje je nutností (npř. svařování kovů),
chrání se oko brýlemi z~šedivého nebo barevného skla. U~dobře sestrojených
\emph{svitidel} (v. t.) je zamezeno {\bf o.} krytím oslňujícího zdroje buď
neprůhledným nebo rozptylujícím stínítkem. V~prvém případě se zabraňuje
vniknutí oslňujícího paprsku do oka vůbec, v~druhém se jas vyzařující
plochy zmenšuje na neškodnou míru. Neprůhledné stinítko musí míti ovšem
takový tvar a rozměry, aby přímo vycházející paprsek svíral s~vodorovnou
plochou aspoň 30\dg, čímž se dosahuje v~normálních případech dostatečné
ochrany před {\bf o}{}--m. Pro rozptylná stinítka otevřená platí totéž pravidlo,
pokud se však týče velikosti jasu rozptylující plochy (též u~svitidel
uzavřených) je obtížno udati přesnější hodnotu, neboť {\bf o.} je v~dosti
značných mezích individuálně rozdílné, a neznáme kromě toho jednoduchého
objektivního způsobu jeho stanovení. Pro praksi se někdy udává max. jas asi
na 1 svíčku/\cmq, kterážto hodnota je maximem pro osvětlení v~místnosti,
venku se však dovede oko bez {\bf o.} přizpůsobiti i jasu 15 sv./\cmq. Jas
nerovných ploch svitidel bývá však na různých místech značně nestejný
a není také spolehlivého způsobu jak ho stanoviti. Je tedy třeba se říditi
spíše citem a zkušeností se stálým ohledem na poznatky o~{\bf o.} dříve uvedené.
Ale i jinak dobrá a neoslňující svítidla mohou způsobiti {\bf o.} při nesprávném
umístění. Platí to zvláště o~svitidlech dolů otevřených, smaltovaných nebo
zrcadlových reflektorech o~\emph{dioptrech} (v. t.) a pod., které nevylučují
možnost přímého
pohledu do zdroje. Ty nutno proto umísťovati tak, jak
předvádí obr., t. j. aby při normálním pohledu (vodorovném) bylo svitidlo
aspoň při malých vzdálenostech od pozorovatele umístěno nad paprskem
svírajícím 30\dg{} se zornou rovinou. {\bf O.} odrazem zamezí se bud vyloučením
lesklých nebo světlých ploch, kde to nelze učiniti pak vhodným přemístěním
svitidla tak, aby odražené paprsky šly mimo oko. V. t. \emph{Hygiena
osvětlení} (V, 526), \emph{Hygiena zdrojů světelných} (V, 526),
\emph{Uliční
osvětlování} a \emph{Osvětlování}.

\medskip
\textbf{Literatura:} Prokop: Osvětlovací technika (Praha, 1926);
Luckiesh-Lellek: Licht und Arbeit (Berlín, 1926); Halberstma:
Fabrikbeleuchtung (Berlín, 1918); Jolly--Waldram--Wilson: The theory and
design of illumination engineering equipment (Londýn, 1930); Walsh:
Photometry (Londýn, 1926). \hfill Prokop.
\bigskip



%\vspace{1 cm}
\mylabel{CestaSvitavy}{\subsection*
{Dobré venkovní osvětlování ve Svitavách \\
 \mdseries \normalsize (Zpráva z pracovní cesty)}}

Svitavy jsou město, které má na hlavních ulicích instalována kvalitní
svítidla, první, jež jsem v~České republice viděl. Pochválil jsem tuto
skutečnost představitelům Svitav prostřednictvím Internetu. Na oplátku mne
telefonicky pozval pracovník Technických služeb města pan Pavel
Kolouch, abych je navštívil a o~veřejném osvětlování s~nimi pohovořil.

Při své dopolední návštěvě jsem jednal kromě
pana Koloucha také s~ředitelem Technických služeb ing. Petrem Horkým a
s~panem Jaroslavem Mackem, majitelem malé firmy která svítidla sestavuje,
instaluje a udržuje.

Předal jsem jim každému kopii mého překladu brožury \emph{Good Neighbor Outdoor
Lighting}, česky zjednodušeně nazvanou \emph{Dobré venkovní
osvětlování}.
Jde o~populární text s~obrázky, vyzkoušený dvěma lety užívání ve Spojených
státech. Určen je všem zvídavým občanům.

S~překvapením jsem se dozvěděl, že svítidla s~rovným refraktorem
z~tvrzeného skla (tedy taková, která mohou svítit jen do jednoho
poloprostoru) instalovali už před dvěma lety. Vedlo je k~tomu přání mít
svítidla odolná proti vandalům, a také s~vysokou (vlastně neomezenou)
životností. Až doplňujícím důvodem bylo, aby světlo bylo směrováno jen do
užitečných směrů.

Nalezli k~tomuto účelu svítidlo firmy {\sf Thorn Lighting} nazvané
{\sf Streetus}.
Nekoupili je smontované, ale z~firemních součástek je montují sami. Tak
docílili výsledné ceny svítidla jen asi čtyři tisíce korun. Celkem
instalovali přes pět set svítidel, a jen úspora na elektřině díky použití
výbojek s~menším příkonem než dříve činí za rok 350 tisíc korun.

Zdůraznil jsem přednosti takového \clqq{}full cutt-off\crqq{} (plně stíněného) typu
svítidla pro řidiče a staré lidi, a připomenul, že je potřeba, aby montáž
svítidel byla velmi přesná, jen tak že se výhody plně projeví. Pokud se
svítidla orientují do svislé polohy (tedy s~vodorovným refraktorem)
montují odhadem, je pak na pohled zdálky každé jinak jasné. Správná montáž
vyžaduje vodováhu (není-li svítidlo samo vybaveno libelou). Ve Svitavách
správně postupují úsporně, a montují svítidla na staré stožáry, pokud je
možné je upravit tak, aby byly bezpečné před zřícením. Nevýhodou je, že
výložník některých stožárů nemíří vodorovně, ale šikmo nahoru. Při
namontování svítidla rovnou na takový výložník se výhody rovného
refraktoru zčásti ztrácejí --- naštěstí ne podél ulice, ale jen napříč. To
se může projevit tím, že část světla jde například do oken ložnice
v~prvním nebo i druhém patře protějšího domu, a ruší spánek jeho obyvatel.

Možné řešení problému je takové, že mezi svítidlo a výložník se vloží
spojka s~jedním stupně volnosti, tj. s~nastavitelným úhlem mezi oběma
konci. Při desítkách zhotovovaných spojek odhaduji cenu za kus pod pět set
korun. Zlepšení funkce svítidla za to určitě stojí, a při výměně výbojky
v~takovém svítidle by vždy mělo dojít k~jeho novému přesnému upevnění.

Technické služby se společně s~firmou Macek snaží i další dožitá svítidla
vyměňovat za taková, která světlo posílají z~co největší části žádoucím
směrem. V~tomto případě (např. u~svítidel umístěných na stožárech bez
výložníků) plně stíněná svítidla zatím neužívají. To může být oprávněné,
pokud svítidlo má být zdálky nápadné, tedy má být současně
\clqq{}majákem\crqq{}
--- ale tak může sloužit jen jedno svítidlo z~mnohých, jinak je to jako
v~pohádce o~\clqq{}Ali Babovi\crqq{} (myslím na označení všech domů místo jednoho).

Dále jsem hovořil o~výhodách elektronických předřadníků, a také jiných
typů výbojek. Místo vysokotlakých sodíkových výbojek lze (někde i
s~funkční výhodou) mnohdy užít nízkotlakých, s~větší účinností --- všude
tam, kde nejde o~rozlišování barev osvětlovaných povrchů. Naopak, kde
o~barvy skutečně jde, je vhodné užít světla bílého, které poskytují
halogenidové výbojky (neplést prosím s~halogenovými žárovkami) nebo při
menších potřebných výkonech zářivky. Za bílé světlo se ale platí
trochu nižší účinností a poloviční životností. Stejnou životnost
mají i zářivky, tedy nízkotlakové rtuťové
výbojky s~luminiforem na stěnách.

Elektronické předřadníky by se měly pro všechny výbojky (tedy i všechny
zářivky) dnes užívat ve všech případech místo dosavadních předřadníků
s~tlumivkou. Jsou účinnější, vylučují stroboskopický jev (výbojky jsou
napájené proudem s~frekvencí desítek kilohertzů místo aby blikaly na
frekvenci sto hertzů), a ochraňují výbojky před výkyvy sítě. Ty u~nás
totiž snižují životnost kvalitních výbojek na třetinu, a jsou vážnou
překážkou hlavně pro užívání nízkotlakých sodíkových výbojek napájených
klasickými předřadníky. Pan Kolouch si pro jejich potřeby okopíroval
katalog české firmy {\sf Prolux}, která levné elektronické předřadníky vyrábí
(katalog jsem získal na jednom z~jarních veletrhů).

Ve firmě Macek jsem si pak prohlédl a vyfotografoval zblízka jedno
svítidlo {\sf Streetus}, i v~otevřeném stavu. Je jednoduché, dobře se v~něm
vyměňují výbojky, a skutečně vypadá naprosto trvanlivě. Jediným problémem
z~mého hlediska je, že firma {\sf Thorn} by mohla trvat na tom, že nedovolí
použít místo svého předřadníku (klasického, tedy z~dnešního pohledu už
nevyhovujícího) užít u~nových svítidel lepší elektronický. (To nevylučuje
výměnu předřadníku u~staršího svítidla.)
S~panem Mackem jsme pak ještě hovořili o~konkrétních případech rušivého
osvětlení staveb, kdy z~některých míst je vidět i oslňující světlomet.
Řešením je vždy užití delších nebo důmyslnějších světlometů, jejichž
svazek je ostře ohraničený jen na žádoucí oblast. Pokud jsou světlomety
delší (např. doplněné přídavným stínítkem), jsou sice ve dne nápadnější
(což není žádoucí), ale v~noci, kdy teprve plní svou funkci, ji plní
opravdu dobře.

Firma Macek nemůže dnes svítidel {\sf Streetus} sestavovat veliké množství, ale
menší zakázky (desítky kusů) zvládne. Ostatně je instaluje v~menších
obcích. Zájemci se na ni mohou obrátit o~další informace i v~případě, že
jde o~potřebu většího počtu kusů. Podobně mohou odpovědět na ústní dotazy
o~užívání těchto svítidel i Technické služby města Svitav.

\end{document}
