\input a5_cz.ltx

\usepackage[latin2]{inputenc}

\input myhtml.lt

\newcommand{\bq}{\clqq}
\newcommand{\eq}{\crqq}

%\html{\comment} 
%\begin{latexonly}

%\usepackage{csed}
%\renewcommand{\encodingdefault}{IL2} %% To use CS-fonts 
\renewcommand{\encodingdefault}{T1} %% To use EC  fonts

\ifx\pdfoutput\undefined
 \input pic_form.lt
% \usepackage{times}             % to get smaller pdf
 %\usepackage[latin2]{inputenc}
 \renewcommand{\thesubsection}{\arabic{subsection}.}
 \newcommand{\mysubsect}[1]{\subsection{#1}}
 %\addcontentsline{toc}{subsection}{#1}
\else
 \renewcommand{\thesubsection}{\arabic{subsection}.}
 \newcommand{\mysubsect}[1]{\subsection{#1}}
 \usepackage{times}             % to get smaller pdf%
 \usepackage[latin2]{inputenc}
 \usepackage
  [pdftex,bookmarks,bookmarksopen,pdfview=fitb,
   pdfauthor={Jiri\ Dusek a\ Jan\ Hollan},
   pdftitle={Rady\ zacinajicim\ pozorovatelum},
   pdfsubject={Advice\ to\ beginners\ in\ astronomical\ observation},
   pdfkeywords={pozorovaci denik, pomucky, mezni hvezdna velikost, kresleni}
   ]		    
  {hyperref}
                                      %% for pdfTeX
\fi

%\html{\endcomment} 
%\end{latexonly}

\begin{htmlonly}
 \newcommand{\mysubsect}[1]{\subsection{#1}}
\end{htmlonly} 



\begin{document}
\splithyphens


\thispagestyle{empty}

\author{Jiří Dušek \and Jan Hollan}

\title{Rady začínajícím pozorovatelům}

\date{1997}

\subsection*{Jiří Dušek, Jan Hollan}

\section*{Rady začínajícím pozorovatelům}


\subsection*{Úvodem}

 První verze \emph{Rad pro začínající pozorovatele} byla sepsána před více
 než deseti lety. Jejich cílem bylo přivést zájemce o~astronomii
 k~osobnímu poznání vesmíru. Během minulých let se vyvinuly v~knížku
 \emph{Báječný svět hvězd}, kterou vydala Hvězdárna a planetárium Mikuláše
 Koperníka v~Brně (můžete si ji tam koupit za necelých sto korun). Jako
 stručný přehled však zůstala k~dispozici tato zkrácená a velmi stručná
 verze, která je myšlena jako pomůcka pro astronomické tábory, kde lidé
 poznávají oblohu za asistence zkušených pozorovatelů.


 \tableofcontents % teď je tady obsah natvrdo

 \mysubsect{Pořídíme si základní pozorovací pomůcky}

 {\bf Zdroj rovnoměrného červeného osvětlení}. Většinou je nejlepší malá
 diodová svítilna, která se prodává jako přívěsek ke klíčům (stojí asi
 dvacet korun), pro osvětlení větších ploch pak \uv{bicyklové} červené
 diodové světlo, které se dá přepnout na nepřerušované svícení (to ale
 stojí desetkrát víc). Podobné silnější světlo si můžete levně vyrobit,
 když např. ke 4,5~V baterii připájíte do série dvojici vysoce svítivých
 diod a vhodný rezistor (50 až 100 $\Omega$). Používáte-li baterku
 s akumulátory, můžete v~nouzi použít i tu, překrytou vrstvou papíru (kvůli
 zeslabení a rozptýlení světla). Vhodný je červený papír, či bílý doplněný
 červeným celofánem. Je-li světlo sytě červené, bez obsahu vlnových délek
 pod 600~nm, téměř neruší přizpůsobení zraku tmě. Při nočním pozorování se
 silném bílému světlu vyhýbejte: adaptace na světlo trvá jen minutu, zato
 adaptace na tmu zabere půl hodiny.

 Za {\bf pozorovací deník} vám nejlépe poslouží nelinkovaný sešit formátu
 A4 s~tvrdými deskami doplněný čtverečkovaným lenochem. Do deníku
 zaznamenávejte všech\-na pozorování --- formou číselných údajů, textů
 a kreseb. K~tomu potřebujete měkkou {\bf tužku, gumu a hodinky} (nejlépe
 digitální). V~noci užívejte patřičně {\bf teplé oblečení a obuv}, abyste
 neprochladli ani po několika hodinách pozorování; obuv mějte nepromokavou,
 bývá rosa. Hodit se bude {\bf židle a stůl}, bez nich v~mokré trávě svá
 pozorování jen těžko zaznamenáte. Časem budete potřebovat i {\bf triedr}
 (dalekohled s~trojbokými hranoly, pokud možno dvojitý čili binar). Po ruce
 mějte dle okolností {\bf hvězdné mapky}, mapku a {\bf mapu Měsíce}, či
 {\bf hvězdný atlas}. Na brněnsné hvězdárně prodáváme a doporučujeme:

 \begin{itemize} %\small

 %\setlength\emph{emsep}{-0.5\parsep} %\topsep 1mm
 %\setlength{\leftmargin}{-5mm} %\labelwidth 0mm %\labelsep 0mm

 \item[] {\bfseries Erich Karkoschka}, \emph{Astronomický atlas hvězdné
 oblohy} \\ Tento příruční atlas formátu A5 vydalo v~roce 1995 ostravské
 vydavatelství Blesk.

 \item[] {\bfseries Antonín Rükl}, \emph{Atlas Měsíce} \\ Vydalo Aventinum,
 Praha 1991. V~současnosti nejpřehlednější dostupné kartografické dílo
 o~Měsíci. Často se objevuje v~antikvariátech.

 \item[] {\bfseries Antonín Bečvář}, \emph{Atlas Coeli} \\ Ještě dnes je
 možné jej občas koupit na inzerát a v~antikvariátech (do ceny 500~Kč
 neváhejte). Pro noční pozorování si pořiďte jeho zmenšenou xerokopii
 (formátu A3 místo A2).

 \item[] {\bfseries Vladimír Znojil}, \emph{Gnomonický atlas Brno 2000.0}
 \\ Je určen k~pozorování meteorů bez dalekohledu, ale dá se použít
 i k~jiným činnostem. Můžete si do něj například vyznačit jasné hvězdokupy.

 \item[] {\bfseries Zdeněk Pokorný a kol.}, \emph{ Otočná mapka hvězdné
 oblohy.} \\ Na rubu má mapku Měsíce. Pro začátek nezbytná pomůcka.

 \item[] {\bfseries Oldřich Hlad a kol.}, \emph{Mapa severní a jižní
 oblohy.} \\ Je to dvoustranný plakát, kupte si proto alespoň dva kusy.
 Nalepené přenosně (na dva kotouče a jeden obdélník lepenky) mohou být
 velmi užitečné.

 \end{itemize}

 Pokud kupujete triedr, pak nejlépe typ $10\times50$, případně $7\times50$
 ruské výroby. Jsou levnější a stejně kvalitní jako ostatní. Doplňte jej
 rosnicemi, rourkami délky asi 10~cm nasazenými na objektivech; lze je
 zhotovit např. z~plastových lahviček od saponátu. Pro některá pozorování
 se k~němu bude hodit i jednoduchá azimutální montáž a držák (popsány jsou
 v~sešitku \emph{Hvězdářské pomůcky}, který dostanete na brněnské
 hvězdárně).

 Abyste měli přehled o~aktuálním dění na obloze, kupte si některou
 z~astronomických ročenek (českou nebo slovenskou) a předplaťte časopis
 Kozmos, naše nejvýznamnější astronomické periodikum (adresa redakce:
 Konventná~19, 811~03 Bratislava).


 \mysubsect{Snažíme se dobře poznat hvězdné nebe}

 Měli byste znát všechny nápadné hvězdy viditelné z~naší šířky --- alespoň
 stálice první (je jich jenom 16) a druhé velikosti (těch je necelých
 padesát). Zapamatujte si vždy jméno hvězdy (má-li nějaké), název
 souhvězdí, v~němž se nachází, a řecké písmeno, jímž je v~rámci souhvězdí
 označena. Začněte od malých hvězdných mapek. Získáte tak předpoklady pro
 orientaci v~mapách podrobnějších.

 Po určité době můžete zkusit kreslit některé části hvězdného nebe zpaměti.
 Měli byste znát řeckou abecedu a umět její písmena dobře psát. Všímejte si
 také nápadných skupin a skupinek hvězd. To ovšem nejsou souhvězdí ---
 souhvězdími rozumíme pevně stanovené oblasti hvězdné oblohy, nikoliv
 seskupení jasných hvězd.


 \mysubsect{Díváme se binokulárním dalekohledem}

 Především si musíte podle vzdálenosti svých očí nastavit okuláry do
 správné vzdálenosti --- tehdy má obloha v~dalekohledu největší jas. Oči
 mějte u~okulárů tak blízko, aby výstupní pupily dalekohledu (ty světlé
 kroužky u~okulárů, obrazy objektivů vytvořené okuláry) splývaly s~vašimi
 zorničkami. Až tehdy uvidíte plné zorné pole, které dalekohled poskytuje
 (obličej se přitom dotýká objímek okulárů).

 Při zaostřování zasouvejte okulár do dalekohledu až do okamžiku, když
 vidíte ostře. Každý okulár zaostřete zvlášť (druhé oko mějte přimhouřené,
 nebo si zakryjte druhý objektiv).


 \mysubsect{Míříme dalekohledy}

 Míření zkoušejte na jasných hvězdách a později i na objektech, jejichž
 polohu mezi hvězdami sice znáte, ale bez dalekohledu je nevidíte. Měli
 byste získat takovou zručnost, aby po namíření byla hledaná oblast blízko
 středu zorného pole. Dalekohled na stativu by měl mít mířidlo.


 \mysubsect{Odhadujeme úhlové vzdálenosti}

 Jde o~velikost úhlu, jehož vrchol leží ve vašem oku. K~tomu lze využít
 různé části ruky na natažené paži. Jejich úhlové rozměry si můžete lehce
 vypočítat --- malá úsečka délky $y$ postavená kolmo na směr od oka má ve
 vzdálenosti $x$ úhlovou velikost $y/x \times (180^\circ/3,$14). Při běžné
 vzdálenosti ruky od oka 58~cm odpovídá tedy 1~cm skoro přesně jednomu
 stupni (např. úhlová šířka palce je 2$^\circ$ až 2,5$^\circ$).

 Měřit rukou i odhadovat na pohled se naučte na různých dvojicích hvězd;
 nevyhýbejte se úhlům menším než 10$^\circ$ a větším než 40$^\circ$. Měření
 i odhady porovnejte s~tím, co změříte ve hvězdné mapě. Pozor ale na
 zkreslení --- u~mapy se středem u~Polárky lze dobře použít jen okolí
 severního pólu nebo dvojice hvězd stejné rektascenze.

 Polohu určitého místa oblohy byste měli být schopni popsat vzhledem
 k~okolním jasným hvězdám. Lze ji vyjádřit pomocí úhlové vzdálenosti
 a {\bf pozičního úhlu}. Ten zjistíte následujícím způsobem: na obloze si
 představíte ciferník se středem tvořeným zvolenou výchozí hvězdou, jehož
 dvanáctka míří do zenitu (je prostě nahoře). Poziční úhel daného místa
 oblohy pak určuje malá ručička. Odhad by mohl vypadat třeba následovně:
 \uv{\emph{Dubhe leží 28$^\circ$ od Polárky v~pozičním úhlu pět a půl
 hodiny}}. To bude přesný údaj, řeknete-li jej například koncem září
 o~půlnoci. Má-li si však zachovat platnost, musíte jej doplnit časovým
 údajem. Podobně lze udávat také polohy skvrn vzhledem ke středu Slunce.

 \mysubsect{Používáme sférické souřadnice}

 {\bf Obzor} označuje zemský povrch včetně objektů s~ním spojených, který
 je v~dohledu pozorovatele. {\bf Obloha} jsou všechny směry, mířící nad
 obzor.

 Polohu určitého místa oblohy vyjadřují dva úhly: {\bf úhlová výška} (nebo
 její doplněk do 90$^\circ$, tzv. zenitová vzdálenost) a {\bf azimut}, úhel
 počítaný od severu doprava až pod dané místo (dá se začít i od jihu, pak
 jde o~tzv. astronomický azimut). Např. Polárka má přibližně azimut
 0$^\circ$ a úhlovou výšku (v~Brně) 49$^\circ$, Slunce má u~nás \uv{v pravé
 poledne} azimut vždy 180$^\circ$ a úhlovou výšku různou podle ročního
 období --- při letním slunovratu (v~Brně) 64$^\circ$. Zenit má úhlovou
 výšku 90$^\circ$ a jeho azimut není definován.

 Hvězdy se na obloze pohybují, na stejné místo se vracejí za jeden hvězdný
 den, což je o~4 minuty méně než 24 hodin. S~povrchu Země se na ně díváme
 jako z~velmi pomalého kolotoče. Stálé jsou však polohy stálic na {\bf
 hvězdné obloze}, kterou zobrazují hvězdné mapy. Tělesa Sluneční soustavy
 se po obloze pohybují podobným tempem jako hvězdy; rozdíl je dán jen
 jejich pomalým posuvem na hvězdné obloze, který kromě Měsíce nečiní
 obvykle více než 1$^\circ$ za den.

 Polohy na hvězdné obloze se zpravidla udávají pomocí tzv.~rovníkových
 souřadnic, rektascenze a deklinace. Deklinace je obdobou úhlové výšky,
 měří se ale od nebeského rovníku, roviny kolmé k~zemské ose. Rektascenze
 je obdobou azimutu, avšak měří se opačným směrem, doleva. Východiskem je
 průsečík rovníku a ekliptiky v~souhvězdí Berana. V~minulém století se
 rozšířil zlozvyk měřit rektascenzi v~tzv. hodinách, $1^{\rm h}=15^\circ$.
 Protože se poloha rovníku vzhledem ke hvězdám mění (precesí zemské osy
 kolem osy ekliptiky), rovníkové souřadnice se udávají pro určitou polohu
 onoho průsečíku (čili jarního ekvinokcia, bodu, kde je Slunce při jarní
 rovnodennosti). Běžně se volí taková, jaká bude na začátku roku dva tisíce
 (stručně se říká, že souřadnice platí pro ekvinokcium J2000,0).

 Na hvězdné mapě si najděte a na skutečné noční obloze představte, kudy
 probíhají \uv{poledníky} (správně {\bf kolury}) s~rektascenzí rovnou
 0$^\circ$, 90$^\circ$, 180$^\circ$ a 270$^\circ$, rovník a vybrané
 rovnoběžky (např.~s deklinací 60$^\circ$, 30$^\circ$ a $-30^\circ$).
 Zapamatujete si, kudy (mezi kterými hvězdami) prochází ekliptika --- jen
 v~těchto směrech se vyskytují velká tělesa Sluneční soustavy. Naučte se
 též přibližné souřadnice několika jasných stálic.

 Jak vidíte, hvězdáři používají běžně dvě různé vztažné soustavy: jedna je
 spojena s~pevným zemským povrchem, a zbytek vesmíru se v~ní jednou za den
 otočí. Je to vztažná soustava denního života, a v~ní jsme definovali pojem
 obloha, spjatý s~bodem, odkud hledíme. Druhá vztažná soustava je takového
 druhu, že se v~ní neotáčí okolní vesmír, ale naopak Země. Volbou jejího
 bodu, odkud hledíme, je definována hvězdná obloha. Pomůckou
 k~\uv{přepočtu} známé polohy ojektu na hvězdné obloze na jeho polohu na
 obloze (nebo naopak) je otočná hvězdná mapka, platná pro určitou
 zeměpisnou šířku.

 \mysubsect{Velikost zorného pole}

 Uvědomovat si velikost zorného pole je důležité především pro orientaci
 v~mapě. Nejlepší představu vám dá malá skupina hvězd, viditelná i bez
 dalekohledu. Odhadněte, jakou část z~ní uvidíte dalekohledem a ověřte si
 to, opakovaně na menších i větších skupinách hvězd. Změříte-li úhlovou
 velikost skupiny, která vyplňuje celé zorné pole dalekohledu, ve hvězdném
 atlase, zjistíte i úhlový průměr zorného pole ve stupních.

 Jde-li o~malý rovný dalekohled, je poučné dívat se oběma očima.

 U~dalekohledu na stativu můžete postupovat i tak, že změříte dobu, za
 kterou vybraná hvězda projde celým průměrem zorného pole. Výpočet je
 snadný pro hvězdy s~deklinací kolem $0^\circ$. Např. Procyon urazí na
 obloze za jednu hodinu patnáct stupňů.



 \mysubsect{Zápis pozorování}

 V~záznamech musíte vždy uvést datum a den v~týdnu (pozorujete-li v~noci,
 tak formou zlomku, např.~ve tvaru čt./pá. 25./26. dubna 1996)
 a charakteristiku pozorovacích podmínek. Výslovně uvádějte také místo
 pozorování a použité přístroje a zvětšení, není-li to samozřejmé (tj.
 užíváte-li běžně více než jedno stanoviště či okulár).

 Při psaní časových údajů je vhodné jednoduše opisovat údaj hodinek či
 stopek. Musí být ovšem jasné, jaký je jejich vztah ke světovému času UTC
 (Universal Time Coordinated, platí UTC~=~SEČ~$-$~1~h = SELČ~$-$~2~h).
 Vyjádříte to uvedením rozdílu T$-$UTC (T je údaj hodinek). Např. máte-li
 na hodinkách přesný letní čas, T$-$UTC = \hbox{2 h 00 min 00 s}. Skutečný
 rozdíl T$-$UTC zjišťujte pomocí přesného časového signálu z~rozhlasu.
 Máte-li hodinky, které se neodchýlí za týden více než o~sekundu, stačí
 tento údaj zaznamenat jednou za několik dní, jinak rozdíl změřte alespoň
 jednou za noc.

 Časové údaje uvádějte u~všech důležitých okamžiků pozorování, tedy také
 tehdy, když se změní pozorovací podmínky (např. vyjde Měsíc). Není obvykle
 nutné zapisovat sekundy. Výjimkou jsou pozorování, kde je přesná znalost
 času potřebná (u~velmi jasného meteoru záleží na sekundách, u~zákrytů
 hvězd Měsícem jde i o~desetinu sekundy). Je nevhodné stále opakovat údaj
 hodiny, je-li během jedné hodiny mnoho časových záznamů.

\newpage

%\begin{latexonly}
 \ifx\pdfoutput\undefined
  \ifthenelse{\boolean{ps}}
   { \epsfxsize=\textwidth \epsfbox{../bsh/eps/log_left.eps}  }
   { \special{em:graph log_left.pcx} \vspace*{130 mm} }
 \else
  \pdfimage height 183.7mm width 113.3mm log_left.png
 \fi

 ~
 
\vfill 

~ 
\newpage 

~

%\thispagestyle{empty}  % just to generate a *.gif with this page

\ifx\pdfoutput\undefined
 \ifthenelse{\boolean{ps}}
 { \epsfxsize=\textwidth \epsfbox{../bsh/eps/log_righ.eps}

  \vspace*{-163mm}\hspace{20mm} \epsfxsize=37mm \epsfbox{../bsh/eps/l_moon.eps}

  \vspace*{68mm}\hspace{48mm} \epsfxsize=73mm \epsfbox{../bsh/eps/l_lagoon.eps}
 }
 { \special{em:graph log_righ.pcx}

  \vspace*{20mm}\hspace{18mm}\special{em:graph l_moon.pcx}

  \vspace*{96mm}\hspace{43mm}\special{em:graph l_lagoon.pcx}
 }
\else
  \pdfimage height 183.7mm width 125.2mm log_righ.png

  \vspace*{-163mm}\hspace{20mm} \pdfimage width 37mm height 37.7mm l_moon.png

  \vspace*{68mm}\hspace{48mm} \pdfimage width 73mm height 47.56mm l_lagoon.png
\fi

  
%\end{latexonly}

\begin{htmlonly}
  \begin{rawhtml}
   <P>
   <table>
    <tr>
    <td><em>
    <img src="log_left.gif" alt="(Deník -- levá strana)"> </em>
    <td><em>
    <img src="rady_p7.gif" alt="(Deník -- pravá strana)"> </em>
   </table>
   <P>
  \end{rawhtml}
\end{htmlonly}

\newpage

 Pozorovací podmínky vyjádřete uvedením hvězdné velikosti nejslabších hvězd
 v~tom místě oblohy, které pozorujete. Je-li daleko od zenitu, pak také
 občas nejslabších hvězd patrných v~zenitu.

 U~každého záznamu musí být zřejmé i~to, o~jaký objekt se jedná. Je tedy
 nutné uvést jeho označení v~některém význačném katalogu. Není na škodu
 informaci rozšířit a~uvést zkratku souhvězdí. V~jednom čísle snadno
 uděláte chybu a~mnohá značení nejsou jednoznačná.

 Nejčastěji budete používat \emph{New General Catalogue of Nebulae and
 Clusters of Stars} sestavený J.~L.~E.~Dreyerem koncem minulého století.
 Pořadové číslo v~tomto katalogu najdete uvedeno u~daného objektu ve
 většině hvězdných atlasů (je-li před číslem písmeno I~či IC, jde o~jeho
 doplněk, tzv. \emph{Index Catalogue}). Kromě čísla uveďte při zápisu
 i~zkratku katalogu. Pro New General Catalogue to je NGC, pro Index
 Catalogue IC, pro \emph{Messierův katalog} M, pro katalog otevřených
 hvězdokup P.~Collindera Cr, atd. Například hvězdokupa Plejády má označení
 M~45, Cr~42 či Mel~22. Některé objekty mají i~svá jména, pokud je znáte,
 uvádějte raději je. V~případě, že žádné obvyklé označení objektu neznáte,
 identifikujte jej popisem či souřadnicemi a~pokud možno i~skicou.

 Své pozorování zapisujte do deníku měkkou ostrou tužkou (např.
 0,5~mm pentelkou tvrdosti B či 2B). Dopisujete-li po pozorování do záznamů nějaké
 další poznámky, označení apod., pište je vždy jinou barvou (např. modrou
 kuličkovou tužkou). Nikdy nepoužívejte pero --- v~noci deník může zvlhnout
 a inkoust se rozpije. Je velice praktické psát v~noci jen na pravé stránky
 a dodatečný komentář psát na vedlejší strany levé, viz ukázka na obrázku
 na prostřední dvojstraně. Osvědčilo se také mít deníky dva. Jeden, který
 budete používat v~noci (mohou ho zastoupit volné listy, které si budete
 schovávat), a druhý, do něhož svá pozorování přes den přepíšete.
 Vyvarujete se tak množství různých chyb a zpětně si zkontrolujete svá
 pozorování.


 \mysubsect{Cvičíme se v~kreslení detailů}

 Vhodný a zajímavý je k~tomu Měsíc, sledovaný za světla bez dalekohledu
 (v~noci například z~osvětlené místnosti). Kresba se má co nejvíce podobat
 skutečnosti --- má obsahovat různě šedé plochy bez patrných tahů tužky
 (kreslete proto lehce a měkkou tužkou) či nechtěných detailů (které jste
 na Měsíci nezahlédli).

 Série kreseb Měsíce může být velmi působivá. Mimo jiné z~ní může být
 patrná i tzv. librace Měsíce. Cvičte se ale také na jasných skupinkách
 hvězd. Vhodné jsou jasné hvězdokupy --- Plejády, Hyády, IC 4665\dots


 \mysubsect{Zkusíme porovnávat hvězdné velikosti}

 Doménou astronomů v~dnešní astronomii je sledování proměnných hvězd, komet
 a meteorů --- zkrátka těch objektů, kterých je hodně nebo se rychle mění.
 Ve všech těchto případech jde (pouze nebo především) o~to, jak jsou jasné.

 {\bf Jasnost} $j$ je veličina vyjadřující, jak moc na nás objekt svítí.
 Měříme ji v~lumenech na čtverečný metr; je to hustota světelného toku
 působená objektem, nebýt ovzduší.

 {\bf Hvězdná velikost} objektu je bezrozměrná logaritmická veličina $m$,
 definovaná vztahem $m = -2,$5~mag $\log{j/j_0}$, kde $j_0 = 2,
 $54$\times10^{-6}$ lm/m$^2$ je jasnost objektu, který má hvězdnou velikost
 rovnou nule. (To je zhruba případ tří nejjasnějších hvězd severní části
 hvězdného nebe, Arctura, Vegy a Capelly.)

 Základní jednotkou hvězdné velikosti je {\bf 1 magnituda} (1~mag); lze
 užívat i dílčí jednotky, jako je decimagnituda (1~dmag = 0,1~mag)
 a milimagnituda (mmag).

 Objekty, jejichž jasnosti se liší asi o~10~\%, mají hvězdnou velikost
 rozdílnou asi o~1~dmag (poměr jasností přesně 1,1:1 odpovídá rozdílu
 hvězdných velikostí 0,1035~mag). Zkušený pozorovatel postřehne i takto
 malý rozdíl hvězdných velikostí (odpovídající poměru jasností tak blízkému
 jedné).

 Při běžném vyjadřování, stačí-li řádová přesnost, se užívá i takováto
 formulace: \uv{\emph{je to hvězda dvanácté velikosti}} (12.~velikosti).
 Tím se myslí, že její hvězdná velikost je asi v~intervalu $<$11,5~mag, 12,
 5 mag$>$. Nelze zde samozřejmě nahradit slovo \emph{ velikost} slovem
 \emph{ magnituda} (říci \emph{\bq{}hvězda 12.~magnitudy\eq{}} je obdobně
 nerozumné, jako vyjádřit výšku stromu slovy \emph{\bq{}strom pátého
 metru\eq{}}). Lze ale říci např. \emph{\bq{}hvězda jasná asi 12
 magnitud\bq{}} (nikoliv \emph{\bq{}jasnosti 12 magnitud\eq{}}, protože
 veličina jasnost má rozměr a jednotku jinou), či \emph{\bq{}jasnost hvězdy
 odpovídá dvanácti magnitudám\eq{}}.

 Hrubým způsobem, jak zjistit hvězdnou velikost objektu, je porovnat jej
 zběžně s~několika hvězdami, jejichž hvězdnou velikost známe, a rovnou
 \bq{}vysypat z~rukávu\eq{} hodnotu hvězdné velikosti objektu. To je plně
 postačující v~případě pozorování meteorů (tam se navíc porovnává
 s~hvězdami jen obrázek meteoru v~paměti) a v~nouzi i u~proměnných hvězd
 s~velkým rozsahem změn hvězdné velikosti (řekněme pět magnitud), kde na
 desetinách moc nezáleží.

 Tento prostý postup se učte doplňováním mapky, ve které jsou u~některých
 hvězd uvedeny hvězdné velikosti.

 Využijete všech příležitostí všimnout si, jak se hvězdy mění. Máte-li
 vhodnou mapu, pokuste se každý večer odhadnout hvězdnou velikost plynule
 se měnících proměnných hvězd $\delta$ Cephei a $\eta$ Aquilae, a při
 vhodných příležitostech (když zrovna probíhá zákryt) zejména $\beta$
 Persei, $\beta$ Lyrae, $\lambda$ Tauri. Příležitostně se dívejte i po
 hvězdách, které se mění pomaleji, jako je R Lyrae, $\mu$ Cephei, $\chi$
 Cygni, $o$ Ceti a R~Hydrae (u~posledních tří si všimněte především toho,
 zdali jsou vůbec vidět).


 \mysubsect{Co to je mezní hvězdná velikost}

 Jedná se o~hvězdnou velikost takových hvězd, které jsou na hranici
 viditelnosti. Hvězdy, jejichž hvězdná velikost je k~této hranici blízko,
 nevidíte stále; někdy je zahlédnete, jindy ne. Nejčastěji se za $mhv$ bere
 hvězdná velikost takových hvězd, které zahlédnete dvakrát, učiníte-li
 čtyři pokusy, z~nichž každý trvá asi pět sekund. Zahlédnout lze i hvězdy
 slabší (o~pár decimagnitud), ale uvidíte je jen málokdy.

 Při zjišťování mezní hvězdné velikosti v~dané oblasti oblohy využijte
 alespoň tří hvězd, které mají tu vlastnost, že je nelze zahlédnout
 pokaždé. K~tomu potřebujete mít mapu, kde jsou uvedeny hvězdné velikosti
 alespoň některých takových hvězd, které jsou vhodně slabé, např.
 Gnomonický atlas Brno 2000.0.

 Každé noční pozorování hvězdného nebe doprovoďte zaznamenáním mezní
 hvězd\-né velikosti v~daném místě oblohy. Zjišťování tohoto nezbytného údaje
 má dobrý vedlejší účinek, protože si při něm důkladně prohlédnete
 i nejslabší hvězdy a přesně se pak v~této oblasti orientujete. Za jasného
 počasí můžete předpokládat, že v~okolí zenitu je mezní hvězdná velikost
 všude stejná.


 \mysubsect{Hledání objektu}

 Pomocí mapy najděte na obloze co nejpřesněji místo, kde se má objekt
 nacházet, a důkladně si je prohlédněte {\bf bez dalekohledu}. Představte
 si také, jak by mělo vypadat při pohledu triedrem. Až pak tam triedr
 namiřte a dobře si uvědomte, které hvězdy jste viděli již bez něj a kde má
 objekt být. Když jej hned nespatříte, porovnejte oblohu v~triedru
 s~podrobnou mapou a najděte přesněji místo, kde objekt leží. Jestliže jej
 ani pak neuvidíte, použijte větší dalekohled a postup opakujete jako
 u~triedru.

 Postup hledání, kdy míříte rovnou na místo, kde má objekt být, je
 nejrychlejší a nejspolehlivější --- jeho užití může nicméně ztěžovat
 nedostatek praxe v~míření daným dalekohledem nebo špatné vybavení
 dalekohledu pro tento účel. I~v~tomto případě byste však měli při pohledu
 dalekohledem brzy rozpoznat, kterou oblast viděnou již předtím máte
 v~zorném poli --- neměla by být daleko od hledaného místa.

 Jiný problém vzniká, když je obloha velmi světlá, např. při úplňku --- očima
 i triedrem uvidíte hvězdy rozesety po nebi tak řídce, že není podle čeho
 poznat tutéž oblast při užití většího zvětšení. Vidíte-li ve větším
 zvětšení výraznou skupinu hvězd, můžete ji zkusit poznat v~podrobné
 hvězdné mapě. Tehdy lze dalekohledem cestovat postupně po nebi od jasného
 objektu, který jste již našli a identifikovali v~mapě až k~místu, které
 hledáte.

 Nespolehlivé je i hledání objektu podle souřadnicových kruhů na montáži
 dalekohledu, pokud nejde o~výjimečně dokonalé zařízení s~počítačem. Tak
 jak tak to má ale vadu --- ani po úspěšném pozorování kloudně nevíte, kde
 daný objekt na hvězdném nebi je.


 \mysubsect{Pozorujeme jasné zajímavé objekty}

 Zpočátku si při jejich vyhledávání pomáhejte mapami, později byste měli
 najít mnohé z~nich zpaměti. Pozorujte bez dalekohledu i triedrem a vždy si
 poznamenejte, jak se vám jednotlivé objekty jevily. Máte-li možnost,
 používejte i přístroje větší. U~mnohých objektů hodně záleží na
 pozorovacích podmínkách i parametrech použitých přístrojů.

 Náměty vám poskytne rubrika Noční obloha v~časopise Kozmos. Hlavně si ale
 prohlédněte objekty uvedené v~publikacích brněnské hvězdárny:

 \begin{itemize} %\small

 \item[] {\bfseries Jiří Dušek}, \emph{Hvězdné nebe bez dalekohledu} \\
 Knížka je dobrým vodítkem i pro pohledy triedrem.

 \item[] {\bfseries Jiří Dušek, Pavel Gabzdyl, Jan Hollan}, \emph{Báječný
 svět hvězd} \\ Rozsáhlá verze těchto Rad. Polovinu knížky tvoří
 \uv{nebevědná} příloha (tedy o~tom, co vídáme na hvězdném nebi malými
 dalekohledy), věnující se i Měsíci a planetám.

 \end{itemize}


 \mysubsect{Zakreslujeme hvězdná pole}

 a porovnáváme je s~mapami. Naučte se přesně zachytit vzájemné polohy
 objektů. Nejprve vyznačte nejjasnější hvězdy v~dané oblasti, pak v~jejím
 centru přidávejte postupně hvězdy slabší. Odlišujte různé jasnosti hvězd
 různou velikostí kreslených kroužků. Stále kontrolujte geometrickou
 věrnost kresby a hvězdy v~chybných polohách včas vymažte. Nikdy
 nevynášejte hvězdy podle okraje zorného pole; výsledná skica má být
 ohraničena jen n-úhelníkem jasných hvězd. Teprve až máte zakresleny
 všechny v~poli viditelné hvězdy, začněte s~objektem či objekty svého
 zájmu.

 Při kreslení plošných objektů se snažte vystihnout jejich rozměry, průběh
 jasu a veškeré detaily. Vychází-li vám v~kresbě objekt tak malý, že jeho
 detaily nelze dobře zakreslit, nakreslete malý výřez z~hlavní skicy znovu
 a zvětšeně. V~každém případě by měl být plošný objekt v~kresbě větší než
 půl centimetru.

 Na okraj skicy poznamenejte dlouhou šipkou a písmenem její orientaci.
 U~triedru (a dalekohledů s~tzv. azimutální montáží) udejte směr k~zenitu
 (Z), který zpravidla znáte nejlépe, a přibližně udejte i směr, kam hvězdy
 putují po obloze (W = West = západ) a také směr k~severu (N = North =
 sever). U~větších dalekohledů (při užití většího zvětšení, nebo
 užíváte-li tzv. ekvatoreální montáž) můžete směry W i N zjistit dosti
 přesně, a směr k~zenitu proto neudávejte. Místo něj udejte, který směr
 jste při pozorování vnímali jako směr nahoru (U~= Up), pokud to neplyne
 z~orientace či popisu kresby na archu papíru.

 Vyznačte dále přibližné měřítko obrázku (úsečkou odhadnuté úhlové délky)
 a čas jeho vzniku. Není-li skica nakreslena přímo v~deníku, z~něhož jsou
 takové informace jasné, napište k~ní datum a čas, místo vzniku, své jméno,
 použitý dalekohled, okulár\dots

 Který kus hvězdné oblohy skica zachycuje, můžete popsat slovy. Jednodušší
 je však rovnou připsat označení některých hvězd a katalogové označení či
 název zakreslovaného objektu. Jinak se snažte označení hvězd uvést alespoň
 dodatečně (jinou barvou), po srovnání kresby s~vhodnou mapou. Kvůli
 možnosti pořízení pěkné kopie je ale vhodnější přímo do kresby nepsat
 vůbec nic. Držte se zásady \emph{\bq{}co nebylo vidět na obloze, nepatří
 do obrázku\eq{}} a všechny popisy umísťujte až za okraj kresby. Ke kterému
 bodu kresby se vztahují, lze vyjádřit dvěma na sebe kolmými šipkami.
 Výsledná kresba by měla být podobná (samozřejmě pouze formálně) kres\-bě
 z~na\-ší idealizované ukázky pozorovacího deníku.


 \mysubsect{Pozorování známých objektů}

 Zaznamenejte vzhled téhož objektu ve všech dostupných přístrojích a za
 různých podmínek. Obsahuje-li objekt přiměřené množství podrobností,
 pokuste se jej zachytit i kresbou. Uvidíte-li objekt určitým přístrojem,
 snažte se jej spatřit i přístrojem menším. Všimněte si, že hodně záleží na
 tom, kam se díváte, či pohybujete-li zrakem. Studujte též vliv zvětšení.
 Je možné, že dalekohledem, který nemá dostatečně malé zvětšení (má
 výstupní pupilu menší než 4~mm), nebude vidět objekt malého jasu, který
 byl v~triedru zřetelný.


 \mysubsect{Slovo závěrem}

 Pokud jste zvládli práci podle všech dosavadních pokynů, můžete se směle
 pustit do pozorování meteorů. Zakreslují se jako orientované úsečky do
 gnómonických map.

 Další možnost je zapojit se do {\bf Amatérské prohlídky oblohy}, tedy
 začít se systematicky věnovat studiu zajímavých míst noční oblohy
 (přesněji objektů, které se nacházejí za hranicemi Sluneční soustavy). Kdo
 pošle ukázky ze své dosavadní práce (nejsnadněji formou opisu či xerokopie
 části pozorovacího deníku), může dostat další pokyny poštou. V~rámci APO
 vychází zpravodaj Bílý Trpaslík a různé brožury (např. \emph{ Příliš
 světlá obloha?, Oko a jeho mozek.}). Adresa Amatérské prohlídky oblohy je
 uvedena na konci stránky v~tiráži.

 V~každém případě byste měli pomáhat při výzkumu meteorů jasnějších než
 Venuše, tzv. {\bf bolidů}. Jde především o~zaznamenání času (co
 nepřesnějšího, nezapomeňte však ani na datum!), ale i o~udání trajektorie
 bolidu na nebi a popis jevu. Takové informace posílejte na adresu
 Astronomický ústav, Oddělení meziplanetární hmoty, 251~65 Ondřejov.

 Hodně zajímavých podnětů k~pozorování naleznete v~časopise Kozmos. Ze
 zahraničních časopisů lze doporučit Sky and Telescope (Sky Publishing Co.,
 49 Bay State Road, Cambridge, MA 02138, U.S.A.), pro začátečníky
 i Astronomy (Kalmbach Publishing Co., 21027 Crossroads Circle, P.O.Box
 1612, Waukesha, WI 53187, U.S.A.). Výborný je také časopis Sterne und
 Weltraum. Po získání některých zkušeností je můžete nejen číst, ale také
 do nich přispívat zprávami o~svém pozorování.


%\newpage
\thispagestyle{empty}


\vfill

\noindent
\hrule

\smallskip
\noindent
\footnotesize\sf 
 Rady začínajícím pozorovatelům
 vydalo sdružení Amatérská prohlídka oblohy (IČO 49467905) ve spolupráci
 s~Hvězdárnou a~planetáriem Mikuláše Koperníka v~Brně.
 Adresa společnosti: c/o Jiří Dušek, Hvězdárna a planetárium Mikuláše Koperníka,
 Kraví hora 2, 616 00 Brno, tel, (5) 41 32 12 87, e--mail:
 dusek@sci.muni.cz, dusek@physics.muni.cz nebo
 bilytrp@physics.muni.cz. Sazba v~systému \LaTeX, textová část 30~kB.
 \hfill  \hbox{%\copyright 
 (c) APO 1997}
 
\smallskip
\noindent
\hrule


\end{document}
